Време е за вечеря. - Шумките, които свари сутринта...
Супа от къпинови листа. - Не забеляза ли,
че не мога да измина и 50 крачки, без да спра, за да сера?
Постепенно ще ти хареса. Свиква се.
Сключил си сделка с врага ми.
Армията на Антидия е готова да ни нападне.
А искаш да ти вярвам.
Искаш ли да спиш с нея, преди да умре?
Съветвам те да държиш мъжа си под око.
Прати вест на регните. Могат да започнат обсадата.
Имаш ли му доверие? - Ни най-малко.
Знам защо са дошли римляните.
Лока - големият земен демон, е дошъл да те унищожи.
Дръжте ги! - Стражи!
Пазете предводителката! - Направи голяма грешка.
Трябва заедно да унищожим Лока. - Заедно?!
Те пеят името ти, сестричке. Мъртвите пеят името ти!
Явно не си безполезна, досадна
и любопитна лепка.
Благодаря.
Видяла си Ислийн.
Отговори ми, момиче. - Да.
И ти е казала нещо - за подземното царство и за теб.
Да.
Този мъж каза, че било предречено, че е...
Съдба. И на мен го обясни.
Вярваш ли му? - Не знам какво да вярвам.
Ако наистина си видяла Ислийн, значи е истина.
От това се боя.
Очаква те много важно пътуване, момиче.
Твоят приятел ще се грижи за теб.
Как така? Какво ти е казал? Ами ти?
Пътят ще е осеян с опасности, един слепец само ще те бави.
Не, дума да не става! - Кейт...
Аз командвам. Няма да те оставя, и точка!
Разчитам, че ще направиш това, което трябва.
Не мога. Не искам да те изгубя пак.
Ела тук. Това е само едно приключение.
Така правят децата - порастват, поемат пътя си
и се връщат да разкажат на стария си баща.
Може да не е в този свят, но знам, че ще те видя пак.
Сестра ти също. - Къде ще отидеш?
Не се тревожи за мен. - Не съм готова.
Призована си, Кейт. Знаеш какво трябва да направиш.
Заради мен, заради Ислийн, заради всички ни.
Изведи ме на южния път. Познавам го като дланта си.
Как ще се оправяш?
Не се тревожи за мен.
Опичай си ума, прокуденико, или ще те намеря, макар и без очи,
и докато се усетиш, и ти ще останеш без твоите. Ясно?
Напълно.
Обречен е. - Какво?!
БРИТАНИЯ
Зимата. Четири месеца по-късно.
Не ти ли е студено, майко? - Благодаря, скъпо мое момче.
Изгарящата жажда за мъст ме топли.
Минаха четири луни. Може би трябва да преговаряме.
Ще преговарям, грънци!
Тъкмо става интересно.
Месото свърши.
Прасетата, кокошките, добитъкът, дори конете.
Колко пшеница остана в плевника?
За две луни. - Тогава ще ядем хляб.
Две луни. - А после каша.
Три луни. А после? - Три зимни луни.
Да видим дали ще й хареса, като започне да хапе студът.
Ще видим кой е по-упорит.
Сигурно се питате защо ви привиках.
Това са Ашур Рам и брат му Азис от Асирия.
Познавам Ашур Рам. Пътищата ни са се пресичали неведнъж.
А кой не е чувал за Хела - убийцата на фараони, ирландската врана?
Знаят я по всички краища на...
Аз нямам представа кои са те. Къде е златото?
Пратеникът каза сто солида предварително.
Не искаш ли да узнаеш задачата? - Първо да видя златото.
Кого търсиш, генерале? - Едно кантийско момиче.
Напусна цитаделата преди 4 месеца със слепия си баща.
Малко момиче и сляп баща?
Това е пророчеството на друидите.
Искам момичето.
Който ми донесе главата й, той или тя,
ще получи това количество десетократно.
Вие всички сте престъпници, някои осъдени на екзекуция от самия Сенат.
Но който изпълни тази задача, ще има закрилата на императора...
Проклятие! - ... в цялата империя,
до края на живота си.
Какво е това? - Арбалет.
Колко? - Не се продава.
Нямам цял ден.
Внимавай, мощен е.
Аз съм Джехутамису Акбола Рамзес.
Отровите ми действат бързо и бавно.
От бавните трябва да се боите.
Обсадата на Крагданън,
ден 131-ви. Снеговете още не са паднали,
пактът с Антидия продължава,
а Двадесети Валериев легион идва насам от Рутупие.
Значи вече говориш от името на императора, така ли?
А ти подслушваш.
Да изясним едно.
Аз ослепих онзи негодник. Нито някой ме е накарал,
нито ми се е явил дух,
нито кентавър ми го е прошепнал в ухото. Направих го за удоволствие.
Да не ми кажеш, че така е трябвало да стане?
Значи никой не те е накарал? - Да.
Просто така си решил. - Да.
И преди си наказвал пленници. - Десетки.
Ослепявал ли си ги? - Този ми беше първият.
Какво толкова те разгневи? - Беше нагъл. Ти би направил същото.
Но не бях там, а ти си бил. - Можеше и да му отрежа езика.
Но не си. - Но можеше да го направя.
Но не си. - Но можеше!
Но не си.
Майната му! Отивам да сера.
Почти съм убеден, че идеята за това е моя,
но в случай че е част от някакво предсказание,
казано ли е колко често трябва да си бърша задника?
Ти не работиш за императора.
Тогава за кого работиш?
Чук-чук.
Всичко наред ли е? - Напълно.
Е, побързай. Време е да посетим дъртофелницата.
Остави ни. Значи това е всичко, което е останало?
Това е. - Ще ни спечели малко време.
За какво? Крепостта е обречена от деня, в който дойдоха римляните.
Смятам, че дори баща ти го знаеше.
Понякога питаш ли се дали не трябваше да избягаме,
само двамата?
Всеки ден.
Но после поглеждам тези лица на двора, лицата на гладните деца...
Нямаш избор. Предай се на римляните
и им плащай данъци. - Късно е за това.
Не е. - Генералът няма да ми се довери.
Защо? - Защото знам кой е.
Знам какво е.
И знам какво иска. - Какво имаш предвид?
Той дойде, говорейки за данъци, но търси нещо друго.
Предай крепостта и спаси хората.
И двамата знаем, че Антидия няма да пощади никого.
Мен ще остави накрая и ще ме принуди да гледам как умират един по един.
Чудесно ухае, нали?
Скоро ще им свърши зърното.
Ще трябва да ядат кучетата си, после поясите си,
после супа от стари обувки,
а накрая ще обърнат лаком поглед и към децата си.
Тогава ще дойде време за преговори.
Добре дошли. Тъкмо навреме за закуска.
Къде е обещаният легион?
Двадесети Валериев идва насам от Рутупие.
Преди два дена получихме вести.
Можехме да повикаме хиляда души от Новиомагус Регинорум
два пъти по-бързо.
Ако знаех къде е това, сигурно щях да съм впечатлен.
Този ваш съгледвач в крепостта...
Време е да го използваме. - Аз ще реша кога.
Да решим заедно. - Съмняваш се в стратегията ми?
Правила съм обсади още когато баща ти е заглеждал майка ти.
Мисля, че е време.
Гилдас, изпрати това на нашия човек в цитаделата.
Какво му е на поклонника ти? - Няма апетит.
Какво има, хубавецо? Не ти ли харесва как готвя?
Предводителката ти зададе въпрос.
Не съм гладен. - Не си гладен, а?
Чу ли, Кера? Нашият приятел дори не е гладен.
А много хора сега биха дали дясната си ръка за такова блюдо!
Яж от яйцата ми, или ще се ядосам.
Какво?
Каза, че си си мислел нещо.
Мислех си, че може би трябва...
Да си останем вкъщи.
Точно.
Привет. - Здравей, приятелю.
Влез.
Къде е момичето?
Добър ден.
Какво искаш? - Гладна съм.
Бихте ли ми дали малко храна?
Ще ти дадем, малката.
Ела и седни до мен.
Да, ще те оправим. - Не се бой.
Защо не седнеш на коляното ми?
Благодаря, много сте любезни.
Чакайте... Какво е това?
Какво е? - Красиво е, нали?
Много. - Продължавайте да го гледате.
В центъра.
Гледате ли в центъра?
Добре. Сега, докато ветрецът гали...
"Докато ветрецът гали лицата ви, ви се доспива."
Докато студеният вятър духа в лицата ви...
Докато студеният вятър духа...
Докато ветрецът...
"Гали лицата ви."
Докато ветрецът гали лицата ви, ви се доспива!
След тях! - Дръжте ги!
Къде изчезна тя?
"Докато ветрецът гали лицата ви, ви се доспива,
клепачите ви натежават и потъвате в прегръдката на съня."
Бях притеснена. - "Студен вятър"?!
Ами студено ми е. - Няма значение, дори да замръзваш!
Трябва да звучи блажено!
Провали се и замалко да ни убият. - Правя каквото мога.
Постарай се повече. Не можеш да омаеш и котка!
Не е за вярване.
Трябва да се махнем оттук, тези войници ни търсят.
Чудно местенце - река, зайци... Но не!
Ще си вървим, защото не можеш... - Трудно е.
Още като дете можех да омая цяло село с една пръчка.
Остави ме на мира. - Минаха четири луни,
а не знаеш какво правят птиците,
какво означават ветровете.
За нищо не ставаш. Все едно обучавам дърво.
За последен път те питам.
Къде е момичето? - Чакай...
Преди време...
видях един слепец с момиче. - Кога?
Трудно е да се каже, времето започна да ми се размива.
Къде беше тя? - На кръстопътя край селото.
Тръгна на север, а той - на юг.
Беше с друг мъж. Само това знам.
Наистина е мощен. Струва си всеки петак.
Благодаря ти, че мъкна златото дотук.
Къде е кръстопътят?
Пророчеството споменава малка дъщеря и сляп баща.
И какво? - Ами аз и татко?
Какво имаш предвид?
Сещам се накъде биеш. - Така ли? Мисля, че е очевидно.
На първо място, той не е бил сляп по рождение.
Сляп баща, малка дъщеря... Кой знае? Може ти да си слепият.
Искаш ли да знаеш какво още гласи пророчеството? Ще ти кажа.
В гнева си Лока праща три демонски хрътки
да намерят Избраната. На ти сега! Как ти звучи?
Демонски хрътки?! - Точно така.
Какво е това? - Ще ти кажа какво не е.
Не е нещо хубаво. Не е питомно животинче.
В пророчеството какво става след пускането на хрътките?
Какво става с Избраната?
Не знам.
Как така не знаеш?
Дотам бях стигнал. - Защо?
Казах ти - изгониха ме.
Значи не знаеш края.
Не. - Разбирам.
А в пророчеството споменава ли се изобщо за теб?
То не обхваща всичко. - Ето на.
Трябва да е загадъчно, не се впуска в подробности.
Сигурен ли си, че трябва да си тук? Може да е по-добре да съм сама.
Не говори глупости, имаш нужда от мен.
Защото си толкова важен и потребен,
че всеки момент може да се превърнеш в демон и да ми откъснеш главата!
Променила си се. - Ти пък не си. Още си гадняр.
Откакто откри, че си специална, си голяма многознайка.
Ето какво е демонска хрътка - нещо, което казва:
"Концентрирай се и започни да полагаш повече усилия,
защото това не е игра".
Отлична работа, красавице моя.
Тя не е със слепец,
а с друид.
Птицата те издава, видях я отдалече.
Кои са бързите и кои - бавните? - Да се продъниш в пъкъла!
Странно, точно оттам идвам.
И така, Джехутамису Акбола Рамзес,
защо не ми разкажеш за това пророчество?
Всичко наред ли е, префекте?
Префекте?
Благодаря, Вит.
Дойде вест от конвоя на Двадесети Валериев легион.
На ден път от Крагданън са.
Как ти е името, писаре? - Марк.
Ела тук, седни до мен.
Седни!
Благодаря.
Имаш ли деца? - Четири дъщери.
Всяка е родена в различен сезон.
Марк, замислял ли си се, че като си отидем,
когато от нас останат само кокали, зъби и половин кофа пихтия,
твоите думи ще са всичко, от което ще научат за делата ни тук?
Помисли си. Хората ще четат написаното от теб и ще си мислят:
"Значи това е станало. Значи това са правили".
Без теб всичко това е един сън от миналото.
Ти си много важен човек, Марк.
Защото ти...
Ти шепнеш на бъдещето.
Пий.
Гладен ли си?
Развържи ме. - Простете, мосю, но...
... няма.
От почти цяла луна нямаме вести от теб. Нищо ли не се случва?
Припасите намаляват. - Не достатъчно бързо.
Остана зърно за по-малко от три луни.
Как е новата предводителка?
Доста голямо изпитание за новоизлюпен вожд.
Управлява добре хората си.
Успокоява ги.
Ще ти издам една малка тайна, гале. Още от малка имам умението
да познавам кога мъжете ми казват истината.
Трябва само да затворя очи и да чуя думите им
и мога да позная дали е лъжа, или не.
Ще ти задам въпрос и ще затворя очи.
Ако ме излъжеш, ще ти отрежа тестисите,
ще ги изпържа в големия си тиган и ще те накарам да ги изядеш.
Сигурна съм, че ще ги излапаш, какъвто си прегладнял.
Какви чувства изпитваш към новата предводителка?
Знам на кого съм верен. - По-високо.
Знам на кого съм верен.
Тогава изпълни дълга си, гале!
Всичко наред ли е?
Сега олекна ли ти?
Горкият Марк.
Знаеш ли, че имаше четири дъщери?
Всяка родена в различен сезон.
Кажи ми, приятелю,
сам ли направи това,
или имаше помощ?
Какво направих?!
За нас двамата това е краят.
Но заради старото приятелство ще ти дам един съвет.
И по-добре ме послушай.
Бягай.
Варда!
Пожар!
Спри. Нищо не можем да направим.
Къркорещи стомаси, къркорещи стомаси...
Слънцето се снижава на запад, а скорците летят ниско през гората.
Не бързай.
След три дни дъжд
намираш бели мухоморки от северната страна на стар дъб.
Добре...
Нареди тези девет кости така, че да ти кажат дебне ли опасност.
Баща ми е мъртъв.
Баща ти е оправен човек, може да се грижи за себе си.
Той е сляп, а аз го изоставих.
Слушай... - Заклех се да го пазя.
Добре... - Беше ужасна грешка.
Не биваше да го оставям сам.
Всички, които съм обичала и които ме обичат,
са мъртви.
Слушай... - Не съм достатъчно силна.
Каквото е трябвало да стане, няма да стане заради мен.
Вече го знам. Виждам го съвсем ясно.
Не съм аз избраната.
Не съм това, което си мислел.
Какво би казала Ислийн? - Трябва да я питам.
Как? - Заведи ме в подземното царство.
Не... - Трябва да ги видя.
Нямаш представа за какво говориш.
Нямаш уменията, не знаеш методите, пътищата.
Няма да можеш да се върнеш. - И не искам.
Не знаех, че си чак толкова слаба.
Аз знаех.
Винаги съм знаела.
Виж ни - доникъде сме.
Доникъде сме.
Не си на себе си.
Не си яла нищо.
Отивам за вода.
Би трябвало да е по-силна.
Защо не разбира?
Това не е добре.
Дали е вярно?
Толкова ясни ли бяха знаците?
Простете ни!
Татко, идвам.
Не ме чакай повече.
Проклятие!
Проклятие! Сбъркал съм.
Сбъркал съм.
Гледай ме в очите. Продължавай да гледаш.
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО